Som døende har jeg svært ved at forestille mig livet efter døden.
For de troende venter evigheden og frelse.
For videnskabsfolk venter blot den første dag efter ens død.
En afgrænset sætning, der gøres meningsfuld af et spørgsmålstegn.
Vi undrer os blot: "Hvad har du efterladt dig?"
Vi ser universets fødsel som begyndelsen af alt.
Rum uden tid. Planeter uden sekunder.
Vi har mange teorier om universets oprindelse -
- men ingen om tidens oprindelse.
Det er Hartle-Hawkings tilstand. Big bang i et timeglas.
Hvis alt, hvad vi kan se og ikke kan se ...
Hvis hele universet engang var mindre end et sandkorn ...
- Hvorfor underviser du ikke? - Elliot er showmand.
- Hvad er du så? - Forsker.
Jeg har rullet for mange joints af Asimov og H.G. Wells' sider.
Jeg havde ingen familie, før Elliot inviterede mig ind i den her.
Man forlader hjemmet og vier sit liv til noget.
De, der deler ens interesse, bliver ens familie.
Tænk, hvis hvert øjeblik indeholdt fortid og fremtid på samme tid.
Hvor er min bedre halvdel? Kom frem, Kat. Nå, ingen Kat.
Tak, Emma. Perfekt.
Et enkelt frø. Fyldt med potentiale og muligheder.
Et helt liv, der bare venter på vand og sollys.
Det venter på tiden.
Lad os give det alt på én gang.
Sluk!
Nu hvor jeg nærmer mig slutningen alene uden noget eftermæle -
- ser jeg starten tydeligere.
Blackleaf? Det ligger i Montana. Den 11. maj 1852.
- Så utroligt vagt. - Slangen sluger halen. Ouroboros.
- Det var alt, jeg så i hovedet. - "Så"?
Ser. Hvorom alt er, så er det et budskab til os fra de primære.
- Så begynder det hele om igen. - Med hvilket formål?
Vi er fanget i kredsløbene. Ethvert løst problem skaber et nyt.
- Seerne har måske en plan. - Ikke med et eventyr.
- Hvor har du hørt det? - Jeg hørte det som barn.
Jeg har hørt mange børnehistorier, men aldrig den.
"Der var engang en slange, som kun rejste i én retning."
"Altid fremad. Aldrig bagud."
"Indtil slangen en dag mødte en dæmon."
Historien handler om tiden.
Slangen er tiden.
Dæmonen er Olivia.
Den sluger sin hale i et endeløst kredsløb. Det er galskab.
- Den Røde Skov. - Seerne er primære.
Hvis det er sandt, har de et våben, som kan bryde kredsløbet.
Vi må tage til 1852 og hente det.
En nybyggerby fuld af dysenteri? Nej tak.
Budskabet og ledetråden -
- er så omhyggeligt overleveret, at de kan repræsentere håbet.
Din evne til at se tiden bedre end andre gør dig til vores guide nu.
Det her er vores sidste chance.
Det var et eventyr, min far plejede at læse for mig.
- Min mor havde skrevet det. - Cole.
Jeg kendte hende ikke. Hun var måske bare en kvinde, der kom og gik.
- Men intet er uden betydning. - Hun kan være altafgørende.
- Vi må fortælle de andre om det. - Nej.
Det må ikke blive missionen. Jeg kan ikke slå flere ihjel.
Visse ting vil man holde fast i.
Selvom det kun er forestillingen om en, man aldrig lærte at kende.
Du frygter, at hvis vi spørger, vil vi have skabt svaret.
Hvem ved, hvad vi vil finde, og hvordan det vil ramme os?
De primære vil have mig til at afslutte det her. Det agter jeg.
Men jeg vil ikke have, vi vender os mod hinanden, mens vi går i ring.
Jeg sender jer til Montana i 1852.
En tid, hvor pionerer fandt håb og undergang i den nye verden.
Denne vildmark er lige så vild som dyrene, der færdes utæmmede i den.
Vent.
Hvem er I fire?
Vi har fulgt vejen en halv dags vandring fra den retning.
Hold hænderne fremme, knægt.
Her er intet i flere ugers afstand.
Og hvad fanden er det for nogle pjalter?
Vi så ild og tænkte, at der kunne være en by.
Jeg og min ven forsvarer byen. Mod hvad, spurgte vi.
Der er hverken jernbane eller rancher i flere hundrede kilometers afstand.
Så det her gør mig lidt usikker.
Vi er ikke ude på ballade. Jeg vil bare eskortere damerne her.
Tak, de damer.
Lad os ride.
Hold lav profil. De er ikke nybyggere, men røvere.
- I to passer ind, men du ... - Gør det ikke.
Calamity Jane og Mad Maxine tog tøjet. Jeg har brug for et kostume.
Halløjsa, lille fruentimmer.
Må jeg tale med dig et øjeblik?
Altså. Jeg og mit følge befandt os nede ved vandhullet -
- da vi mødte en flok banditter, der stjal fra os.
Oppefra og ned, midtimellem og på tværs.
Og de tog sig god tid.
De plyndrede os, så vi planlagde at tilkalde sheriffen.
Udøve retfærdighed med seksløberen.
Tak for sludderen. Vi ses.
- Fire whisky sour. - Min whisky er ikke sur.
En flaske og fire glas. Vælg selv hylden.
- Noget er meget sært her. - Du har ret.
Prinsesse Primær. Kan du se noget? Hvad trækker ud?
Tænk ikke på det, jeg ser. Fokuser på det, du ikke ser.
Whiskyen er fra 1972.
Fyren derhenne har en Glock. Ni skud mere end en seksløber.
Fyren ved bordet har militærstøvler, og den anden har et iWatch.
Brug ørerne. Pianisten spiller Oingo Boingo.
"Weird Science". Den sang er 130 år for tidlig på den.
- Hannah, hvad er der? - Manden der er Elliot Jones.
Min far.
Han spiller "Munsters".
Hvad laver din far i fortiden?
- Mr. Jones. - Hold nu op.
Vi har din tid, vores tid og min tid. Dette burde være min tid.
Spil musik senere. Din arbejdsgiver vil tale med dig.
For fanden, hvor er du ugæstfri.
Fint nok. Vi bør ikke lade ham vente.
Mr. Shaw.
- Hvem er det? - Den Høje Mand.
- Olivia dræbte ham jo. - Det her skete tydeligvis inden.
Anmodning om modifikationer. Det er fra hovedkontoret.
- Hvad skal du med al den kraft? - En forsikring.
Hvad er der i vognene?
Det er den slags, man plejer at forsikre sig imod.
Dit vigtige arbejde, dit eftermæle, er snart færdigt.
Du må foretage disse ændringer. Ellers må en anden gøre det.
- Jeg tager mig af det. - Godt.
I morgen tidlig.
Levér dem i morgen.
Min far arbejder for dem.
Lad os finde ud af hvorfor.
Godt, I kryb. Hænderne mod himlen!
Du der. Spil noget, man kan danse til.
Næste gang nogen beder om en whisky sour, så servér en.
Hvad ...?
Adios, amigos!
Raritan-centeret ...
- Elliot. - Kat?
Okay. Hvad fanden foregår der?
- Vi har fulgt vognene i timevis. - Vi stopper ikke.
Du bør ikke være her. Hvornår er det? Du er så meget ...
- Jeg håber, du vil sige "klogere". - Vi fandt en by.
Han arbejdede for De 12 Abers Hær.
Elliot? Hvad laver du i fortiden?
Du er ikke med. Jeg har bygget noget de sidste ti år.
Jeg har bygget noget monumentalt. Et forskningsskib.
En ark, der kan rejse i tiden.
Herregud. Sig ikke, at du ...
Det hedder Titan.
- Det er nok, Hannah. - Vi må hellere låse ham inde.
- Det behøves ikke. - Han byggede Titan.
Han gav sin forskning til dem. Hvorfor vil du ikke dræbe ham?
Der er få mennesker, man hellere vil dræbe end den, man gifter sig med.
Hvis du synes, jeg er nådig, så er der værre våben.
- Mere smertefulde. - Hvad er alt det her?
Velkommen til fremtiden, Elliot. Det er historien.
Er det her ...? Nu kræver jeg fandeme nogle svar.
Hvad fanden skete der med alting? Hvad har du gjort ved min maskine?
- Vov ikke. - Hvad laver du her, og hvem er hun?
Hannah, jeg ville gerne være alene med din far.
- Det er Titan som spæd. - Se, hvad der sker med træerne.
Selvfølgelig opfører man en tidsrejsende by i fortiden.
- Hvorfor ikke i fremtiden? - Alle arbejderne er døde.
Her kan de forsvinde uden at vække mistanke.
Lad os tage et nærmere kig.
- Vognene. - Det er en af Jones' kerner.
Delene bringes hertil fra fremtiden og monteres i fortiden.
Hvorfor ledte de primære os hertil? Hvorfor nu?
For at sænke Titan, inden der går Titanic i den? Selv jeg kan se det.
Hvad mener du med det?
Tre mænd er dræbt i skoven. Vi har indtrængere. Afspær området.
Derhenne!
Cassie!
Op.
Hun reddede dig virkelig, mand.
Jeg kunne ikke have kendt til det her eller hende.
- Begynd med det her. - De finansierede min forskning.
De betragtede det som en forsikring, der kunne redde fremtiden.
De udnyttede dit ego. Et meget enkelt instrument.
Vi ville gøre nye opdagelser, ikke ændre historien.
Vil du helbrede kræft? Giv mig 100 år. Jeg er tilbage i morgen.
Du er ingen frelser.
Du er Oppenheimer med bind for øjnene.
Og du er en mor.
Vi blev begge noget, vi aldrig ville være.
Jeg ombestemte mig, da du stak af.
Jeg stak ikke af. Du tvang mig til kun at vælge dig.
- Du ville have en arv. - Jeg ville have en familie.
Noget, vi kunne skabe sammen, som kunne vokse og forme sig selv.
- Hvorfor har du rystelser? - Spaltningsstråling.
En dødelig dosis, da vi prøvede at flygte fra dit mesterværk.
Fire uger. Seks i bedste fald.
Ingen ved det. I særdeleshed ikke hende.
Jeg kunne ikke være mor. Min mor lærte mig det aldrig.
Min far viste mig kærlighed gennem postkort og fødselsdagschokolade.
Jeg ville mestre noget, som jeg var god til.
Ikke bange for noget, som jeg ikke var.
Da jeg fik at vide, at du var gravid, føltes det som at vinde Nobelprisen.
- Da du ikke ville beholde barnet ... - Så stjal du vores arbejde og skred.
Det føltes som det eneste barn, jeg havde tilbage.
Du milde. Det tog os to årtier at opfinde tidsrejser -
- men kun seks dages ægteskab at ødelægge hinanden.
- Op i røven med det her. - Vi må videre.
- Jeg vil hjem. - Det går ikke. Vi har en opgave.
Vi var ikke forberedt på det her.
Så tag hjem, hvis du vil. Jeg har ikke noget valg.
Hun bliver, for hun er en primær.
Hun var en primær. Det er hun ikke længere.
- Hvad taler du om? - Jeg har ret, ikke?
Jeg ved ikke, hvad der er sket. Visionerne og stemmerne er væk.
Hvad laver vi så her? Hvorfor sagde du intet?
Hun var bange for, at alle ville vende sig mod hende.
Jeg har ventet på dig, primære.
- Har du set alt det her? - Ja, men ikke som du gør.
- Hvem er du? - Tihkoosue fra Siksika-stammen.
Du burde lave filmtrailere.
- Du taler engelsk. - Jeg blev opdraget af jeres slags.
Jeg vendte tilbage til disse lande, men nu bløder de.
- Når jeg drikker, ser jeg dem. - Hvem?
De, der sendte jer hertil. Fra den gamle tid.
De primære? Hvor og hvornår er de? Jeg må tale med dem.
- Jeg må se, hvad du ser. - Nej.
Døden venter der. En seer, der leder efter jer.
Olivia.
Vidnet må aldrig kende til våbnet, som seerne skabte til jer.
Et våben til at tilintetgøre dæmonen. Hvordan finder vi det?
Bestig trinnene og ring med klokken.
Det plejede jeg at høre hele tiden.
- I mit hoved. - Hvad betyder det?
Det ved jeg ikke.
16 personer døde i maskinen, indtil en overlevede.
Jeg fik den ikke til at fungere. Det gjorde James Cole.
I er kommet langt fra dag et. Husker du den?
Du nød at optræde. Du søgte min opmærksomhed, men vandt hendes.
Hvad hed hun nu igen? Din assistent.
- Emma? Hun var kun et barn. - Men du havde et godt øje for hende.
Hun var både brillant og smuk.
Jeg havde allerede en, som var begge dele.
Jeg indrømmer, at det ikke var min bedste stund.
Alting begyndte at brænde.
Vi nedlagde projektet. Vi havde ikke tilstrækkelig kraft.
- Ikke tilstrækkelig kraft. - Hvad er der?
Rum uden tid. Hvor uden hvornår. Det er Hartle-Hawkings tilstand.
De vil ikke rejse i tiden med Titan. De vil slå hul i tiden med den.
- Titan kan skabe et paradoks ... - Som opløser tid og rum.
- Ja. - Den Røde Skov.
Vi er hjælpeløse. Jennifer har ingen syner -
- og vi har ingen steder at tage hen.
Hvad laver du?!
- Jeg må se. - Det er for farligt.
Jennifer.
- Altid fremad. Aldrig bagud. - Slangen var fortabt.
De primære.
Din tåbe. Hun vil høre. Hun vil se.
- Du vil føre hende til os. - Fortæl, hvordan jeg finder våbnet.
Bestig trinnene og ring med klokken.
Våben? Hvilket våben?
Hvornår finder det her sted? Hvor?
James. Doktor Railly.
1852.
Nu kender hun til våbnet. Det hele.
- Jeg hader sprøjter. - Hvad laver du?
Elliot rejser tilbage via Coles bånd. Det viser, hvor de er.
Du skal ikke hindre mig i at tage med.
- Hun er uden tvivl din. - Vores.
Kat? Jeg elskede dig.
På min egen måde.
Det gjorde jeg vel også på min måde.
- Hvad plejede vi at sige? - Indled spaltningssekvens.
- Titan kan skabe Den Røde Skov. - Ville de ikke det med de primære?
De vil skabe så stort et paradoks, at skaden ikke kan gøres om.
Titan blev bygget i forskellige tidsaldre og samlet på ét øjeblik.
- Rom på en dag. - Nemlig. Derovre er kontroltårnet.
Der samler de al kraften.
Der burde være vogne med kerner.
- Seks. Hvad vil du gøre? - Vi sprænger dem i luften.
Måske kan vi forhindre, at Titan bruges som våben.
- Her er ingen plastisk sprængstof. - Dynamit. Vi har flere kasser.
Den bruges i minedriften.
De leder efter mig, så jeg går ud og distraherer Den Høje Mand.
- Hejsa! - Så gør Spaltningsgruppen sit.
Du ligner min søster. Du har min mors næse og fars øjne.
- Jeg ved ikke, hvad du synes om mig. - Jeg har aldrig tænkt på min far.
- Der var ingen grund til det. - Vi får se, om jeg gør indtryk.
Godt. Så er det min tur.
Når hele verden går under, så sørg for at være et andet sted.
Jeg gør det her for din skyld.
- Det er varmt i dag. - Hvor har du været?
Sikke en nat. Har du familie, Shaw?
Forældrene døde, da jeg var lille. Tragisk. I hvert fald for dem.
Det gav mig karakter.
- Ingen børn? - Nej.
Det viser sig, min blege ven, at jeg til min store overraskelse -
- er blevet far.
Selv om jeg stadig forsøger at fordøje det -
- med fornægtelse og accept, så har jeg allerede lært en ting.
Der er noget, som enhver god far vil gøre for sit barn.
Vil du vide, hvad det er?
Fortæl, Elliot. Hvad vil en far gøre for sit barn?
Kæmpe.
- Hvorfor angriber han os? - Fordi vi overlod ham til hans død.
Du må gerne spørge ham.
Ny ordre fra hovedkontoret. Flyt Titan til en anden tid.
Vidnet har talt.
Vi har brug for arkitekten. Titan kan ikke fuldbyrdes uden ham.
Sikr området. Indled spaltningssekvens.
Hvor skal du hen?
- Du er god til det der. - Vi må af sted.
Titan tager herfra. Det burde vi også gøre.
Vi kan komme tilbage. Vi kan stadig klare det.
Deacon?
Far.
Jeg fik i det mindste set ...
... det bedste, jeg nogensinde har skabt.
Mor. Jeg ved, at du er syg. Jeg har set dine rystende hænder.
Det er et barns privilegium at følge sine forældre den sidste vej.
Sammen.
- Hvad gav han os? - Alt, Elliot vidste om Titan.
De leder efter noget. Et våben.
Noget, der blev bygget af de primære i fortiden. Bygget til dem.
Til at bruge mod dig? Vi skal nok finde det.
Det vil vi. Imens må Titan fuldendes, så det kan tjene sit formål.
- Har du en plan? - Den er allerede igangsat.
Det har den været længe.
Hvad Titans oprindelige formål end var -
- så har Olivia sit våben, og derfor må vi finde vores.
Hvordan finder jeg det?
"Bestig trinnene og ring med klokken."
- Endnu et spor. - Olivia er ikke alene mere.
- Mr. Deacon. - Jeg nægter at tro det.
- Deacon er lige så falsk som før. - Der må være en grund.
Hvis du ikke kan se noget, bør du blande dig udenom.
Hvor kendte du den magiske historie fra, Cole? Seriøst?
- Det har jeg jo sagt. - Slet ikke.
- Du skjuler noget ligesom jeg. - Det gør jeg ikke.
- Hvad er det? - Du burde fortælle dem det.
- Fortælle hvad? - Hvad taler hun om?
Jeg er døende.
Spaltningsstråling fra projekt Charon.
Alle har været her på lånt tid, og nu må vi give den tilbage.
Jeg før jer. Det er, som det bør være.
Mødre dør før deres børn.
Vi har alle her været noget ...
... som jeg engang skyede.
Noget, som jeg ikke længere kan leve foruden. En familie.
Jeg har kun et sidste ønske.
At vi handler som en.
Historien blev skrevet af en kvinde, der hed Marion.
Hun var min mor.
MODERENS PIGENAVN: MARION WOODS
Nu skulle den fungere igen.
Hvad har jeg altid sagt, er grundlaget for store fremskridt?
Fiaskoer.
Vil du hjælpe eller friste med kaffe?
Jeg vil minde dig om, at når dagen er overstået, skal du vende hjem.
Værdierne er stabile. Godt klaret.
Okay.
Genstande sendes enten frem eller tilbage.
Men aldrig en kopi af en ting. Se aldrig bort fra det.
Med nok meget kraft ville det flå et hul i universet.
- Vi skal ikke afprøve den teori. - Undskyld.
Emma. Den forskning, som vi har påbegyndt -
- kommer du til at afslutte.
Jeg ved, hvordan man fuldender Titan -
- så det kan tjene sit formål.
- Og dit. - Ja.
Så begynd. Så du og jeg være sammen for evigt.
I Den Røde Skov.
Jeg ønsker intet højere.
Mor.
Tekster: Jakob Mølbjerg www.sdimedia.com